DRUGA PRILIKA
Hotel Manzanita Porto Olieno
Knjiga gostiju: Edward Dawson, New York
(Dečko!)
Soba 37. (-U redu.) Izvolite, senor.
Na krevet, molim vas.
Sve je u najboljem redu. -Hvala. Gracias.
Tko je? -Nosač, senor.
Zdravo, knjigovođo. -Što sam skrivio, Cappy? Što?
Točno sam slijedio upute!
Vic je rekao da zbrišem iz zemlje i zbrisao sam.
Rekao ti je da se javljaš. -Nisam mogao ni zvati ni poslati brzojav.
To ne bilo pametno. -Ti si persona non grata, knjigovođo.
To sam pokupio na putovanjima. Tako govore veleposlanici.
Znači da te Vic Spalato smatra nemarnim. -Nisam htio
da mi senatski istražitelji uđu u trag. Nikada ne bih naudio Vicu!
San Cristóbal. -Ne zadržavam se na jednom mjestu.
Reci Vicu da može računati na mene i kad zagusti.
Jesi vidio Spalatovu curu u Cristóbalu? -Nego što.
U hotelu Sierra. Uzela je prezime Sinclair. Boji se da će je Vic naći.
Objasnit ćeš Vicu zašto se nisam javljao, zar ne? -Reći ću mu.
Kako je izgledala? -Dobro. Zgodna cura. -Zgodna?
Muškarac koji misli da je samo zgodna nema oči u glavi.
Nisam joj prilazio. Nije mu smjela onako odmagliti.
Vic ne smije riskirati da se vrati kući i svjedoči protiv njega.
Vic ne riskira.
Može? -Sjajno, Cappy! Treba mi piće. Idem po čaše.
Nemoj, Cappy! Čekaj!
Amerikanac ubijen Turist ustrijeljen u Llano Altu
Zdravo, Clare. -Zdravo. -Hoćete doći na meč? -Ne mogu.
Naš dogovor za večeras i dalje vrijedi?
Vidimo se kod Felipea nakon meča? -Može. -Između 17:30 i 18 h.
Senor! -Izvolite, senorita. -Evo boksača!
Kakav rezultat predviđate, senor Lambert? -Pitajte me za koji sat.
Očekujemo pobjedu. -Može fotografija? -Molim autogram.
Kada ima let za Limu? -U 16 h. Želite rezervaciju? -Da, molim vas.
Kako ide turneja? -Dosad smo se borili u 16 mečeva i sve smo dobili.
Je li istina da ste u SAD-u ubili protivnika jednim udarcem? -Idemo.
Je li istina? -Crta!
(Hvala.) Sve je sređeno.
1708 pesosa, senorita. -Nažalost, nemam toliko uza sebe.
Mogu li poslije podići kartu? -Da, najkasnije jedan sat prije polaska.
Hvala.
Da vam ulaštim cipele? Nema boljeg majstora u San Cristóbalu.
Znaš kamo se odvezla gospođa u taksiju? -Imate 25 centa?
U Američki bar.
Taksi! (-Hvala.)
Roberto, je li senor Felipe ovdje? -Svi su otišli gledati veliki meč.
Gdje bih mogla naći zalagaonicu? Mjesto gdje bih prodala nakit?
Sve je zatvoreno. Otišli su gledati meč. -Znaš li gdje Felipe sjedi?
U prvom redu, odmah uz ring. -Hvala, Roberto.
U arenu!
(Dobro je.)
Dečko je spreman.
Ovom ste rukom usmrtili boksača Jacksona? -Što izvodiš? Tornjaj se!
Pričekaj vani s njim, George. -U redu, Malloy.
Deru istu kozu. Gdje god se zaustavimo, nalijepe ti etiketu.
Znaju da se bojiš udariti desnicom.
Ne pomažeš ako piliš po tome. -A što mi preostaje?
Zar te neki nikogović treba nokautirati
jer se bojiš da ćeš ga ubiti desnim direktom? -Dobili smo svaki meč.
Na bodove. 16 mečeva s mlitavcima.
Ipak se računaju kao pobjede. -Ovaj Rivera bome nije mlitavac.
Mlad je i žilav. Sredit će te ako ga budeš zavlačio. -Dosta o tome.
Mali, ne želim te daviti. Kad bih barem znao kako da ti pomognem.
Htio bih da shvatiš da je Jackson poginuo nesretnim slučajem.
Znam! U glavi mi se stalno vrte ista pitanja kad god se spomene meč!
Znaš da Jackson nije smio biti u ringu. Nije se oporavio od Randalla.
I najmanji udarac po glavi bi ga dokrajčio. -Ali dokrajčio ga je moj.
Moralo je to nekoga dopasti.
Sve su te novine oslobodile sumnje. -On ih nije mogao pročitati.
A što hoćeš? Sjećati se Jacksona do kraja života?
Onda je najbolje objesiti rukavice o klin! Zašto otezati?
Prestanimo se zavaravati da ćemo se vratiti u Madison Square Garden.
Uskoro. -To mi obećavaš otkad smo otišli iz New Yorka.
Što ti znači uskoro? Kad potrošimo ovu siću? Kad te noge izdaju?
Zovu vas u ring, Malloy! -Mali, slušaj! Nitko nema jaču desnicu.
Posluži se njome! Daj da upišemo bar jedan nokaut. Jedan?
Neka ti bude. -Majčin sine!
(Kad vam kažem da se razdvojite, poslušajte me.)
(Rukujte se i krenite.)
Šest tisuća pesosa za moje dvije tisuće. -Pala je oklada, prijatelju.
Šest prema dva.
Ima još zamantanih koji bi se kladili na Riveru?
Zdravo, Felipe. -Senorita Sinclair!
Kao davnih dana u Madison Square Gardenu, ha?
(Sjednite, gospođice!) -Glavu dolje, mala!
Felipe, trebam pomoć. -Poslije. -Ne poslije, odmah.
Trebam 2000 pesosa.
Dar od Spalata? -Nije, moje su! -Za dobra stara vremena dajem do 500.
Ali vrijede 3000, možda i više. -To nije upitno, ali ne meni.
U New Yorku sam vam često izlazila ususret. -Zato sam i ponudio 500.
Kao izraz zahvalnosti. -Ostatak ću poslati iz Lime, čim nešto prodam.
Ne sumnjam u vas, ali nemam dovoljno.
Dosjetio sam se! Pogledajte kako je zabrinut Amerikančev menadžer.
Amerikanac ne želi jako zamahnuti desnicom.
Pametno biste uložili svojih 500 pesosa. Vratilo bi vam se trostruko.
Dobili biste 2000 pesosa.
Uložite u moje ime. -Mudar potez.
Senor! Još jedna zamantana! 500. -Odlično.
Desnom, Russe! Zvizni ga krošeom!
Jedanput, Russe! Bar jedanput!
Senor! Imamo krasan visok most u San Cristóbalu!
Neka te smlavi. Kad završi meč, traži drugog menadžera.
Jednoga dana ću stvarno otići.
Desnom! Zamahni!
6000 pesosa!
Odalami ga bar jedanput!
(Četiri, pet, šest, sedam, osam, devet...)
Je li dobro? (-Dobro je.)
Dobro si, Rivera? (-Jesam, gospodine.)
Zar ne mogu nigdje pozajmiti?
Idemo, Felipe! -Vidim ga. Ne želim se zamjeriti Spalatovu plaćeniku.
Zbogom!
Senorita? Kuda je pošla američka senorita?
Hoćete kupiti suvenire? Prekrasni suveniri!
Hoćete kupiti suvenire? Prekrasni su, gospodine.
Ponesite nešto za uspomenu. Najljepši suveniri u San Cristóbalu.
(Pogledajte, gospođice, kakav lijepi veo za šest pesosa po metru.)
(Zadnji krik mode iz uvoza. Ako vam se ne sviđa, imam i jeftiniji.)
(Za ime Božje!)
(Sladoled!)
Senorita, vodi li s tržnice još koje stubište? (-Tri pesosa, gospođice.)
Ne shvaćate. Mislim na stube koje idu odavde. (-Ne razumijem.)
Spremna sam vratiti se i svjedočiti. Kako da postupim?
Trebam hitan odgovor. Adresa je Američki bar, San Cristóbal.
Vic ne voli cinkere, Clare.
Nisi se promijenila, prelijepa si. Samo slijepac to ne vidi.
Nemoj, molim te... -Zašto nisi došla k meni kad si pobjegla od Vica?
Nisi me primjećivala. Bio sam Vicov tjelesni čuvar, gorila, ništa drugo.
Promatrao bih te potajice.
U sobi punoj ljudi, dok si ulazila, stajala kraj prozora...
Jednom sam te vidio u mračnoj sobi, Clare. Dok si spavala.
(Gospodine! -Zvali ste me? Nešto se događa?)
(Ništa. Hvala.)
Pametno si postupila, Clare.
Plati! Plati! Plati! -Gubite se!
Plati! Policija! Policija!
Seńor? -Izvolite? -Imate li telefon? -Naravno.
Izvolite. -Hvala.
Želite li zvati u San Cristóbal? -Da. -Onda se ne naplaćuje. -Hvala.
Trenutak! Imate li imenik? Trebam broj Američkog bara.
Sa zadovoljstvom.
(Američki bar, molim vas. 855.) -Hvala.
Halo, Felipe? Molim g. Felipea.
Trenutak.
(Telefon.) -Jako duhovito.
Molim? Da?
Ovdje Clare Sinclair. Trebam uslugu.
Ne zovite me ovamo. Rekao sam vam da ne želim nevolje.
Dobro. Kad me Cappy pronađe,
reći ću mu da ste me vi skrivali od Spalata.
Da vam nije palo na pamet!
Ne želim vas upletati, ali nemam izbora. -Što želite od mene?
To je već bolje. Je li Russ Lambert ondje? -Jest, čeka vas.
Pozvat ću ga. -Nemojte. Evo što ćete učiniti.
U redu, kod don Pascuala. Smjesta ću to prenijeti g. Lambertu.
I bez smicalica. Očekujem da se nađe sa mnom.
Bez brige, doći će.
U redu.
Russ je opet u vrhunskoj formi. Kad se za 6 mj. vratimo u New York,
bit će drugi, ako ne i glavni izazivač za naslov prvaka.
Samo polovica ovog dvojca tako misli.
Senor... -Vaš menadžer ima pravo. Znam da možete postati prvak.
To se ne odlučuje glasovanjem, dušo. -Gotovo je sa životarenjem.
Ne pritišći me, Charlie. Tri poštena obroka dnevno i ugodno društvo...
G Russ... -Gdje si odsjela, dušo? -U istom hotelu kao i vi.
Sasvim sama? -Aha. -G. Russ, molim vas, hitno je.
Molim vas, trebam vas na trenutak. -Ne miči se.
Ova ne vrijedi truda. -Gledamo u istu žensku? -Sama kost i koža.
Tanahna je. -Ništa ne vrijedi. -Hvala, draga Magda.
Draža vam je od gđice Sinclair? -Zar mogu birati? -Upravo vas čeka.
Trebali smo se ovdje naći prije pola sata. -Žene su hirovite prevrtljivice.
Vole nasilje. Toreadori, boksači... Tako je još od doba špiljskih ljudi.
Traže muškarca koji će ih zaštititi golim rukama. -Uvjerio si me.
Uputi me prema špilji. -Još trenutak.
Ovakvoj se ženi ne dolazi praznih ruku. Imam nešto posebno.
Pošto?
Hvala. -Nema na čemu.
Zdravo.
Ovdje je puno ljepše nego kod Felipea.
Drago mi je što si odabrao ovo. -Ja? Prvi put sam ovdje. -I ja.
Nisi li poručila po Felipeu da ćemo se ovdje naći? -Pobrkao si lončiće.
Ti si ostavio poruku za mene.
Felipe je rekao da si zvao u hotel, ali me nije bilo.
Nisam slutio da je tako romantičan. Možda misli da smo dobar par.
Nije on nikakav Amor, zanima ga samo novac.
Vic je rekao da te svakako obiđem. -Jako sam zahvalan g. Victoru.
Drag si mu. Rekao mi je
da se za sve što ovdje zatrebam obratim našem prijatelju Felipeu.
Poručio je da će to smatrati osobnom uslugom.
Novca imam jako malo, samo veliku hipoteku, ali ako želite...
Slušaj, salasti. Dosta smo drvili. Gdje je ona?
Kad bih rekao da ne znam, ne biste mi vjerovali. -Gdje je?
U pansionu don Pascuala, 7 km odavde, skrenete s glavne ulice.
G. Cappy, nije sama. S njom je g. Lambert, boksač.
Odličan je boksač.
G. Felipe, groblja su puna odličnih boksača.
Smijem? -Svakako.
A joj. Prestrašila sam ga. -Oprostite. Samo želi nježnost.
Ovaj je pustolovan. -Možda ima spoj. -Nije to. Želi slobodu.
Čezne za vrhom La Cumbre.
Zamisli. Papigica koja želi biti orao.
La Cumbre je vrh gdje gore silna svjetla? -Tako je. Sićušan je.
Ali prekrasan. Ondje duša nalazi utočište, a srce sigurnu luku.
Ukratko, dosadnjikavo je.
Ide se u razgledavanje ili s voljenom osobom.
Prizor ne očara svakoga. -To je moj slučaj. Išao sam s menadžerom.
Uvijek isto. I na Niagarine slapove vukao sam Charlieja Malloya.
Zgrada na vrhu izgleda kao srednjovjekovni dvorac.
Nad njim se prostiru zvijezde, nitko mu ništa ne može.
To je svijet za sebe. Ne može se doći ni otići nikako osim žičarom.
Naš ga narod zove Gora zadovoljstva.
Očito je nisam razgledao kako valja. -Pogled je spektakularan.
Da pođemo? Ne možeš se usporediti s Malloyem,
ali riskirat ću. -Dokad žičara vozi? -Do ponoći.
Laku noć, senor. -Buenas noches, senorita.
Hvala. -Buenas noches.
Odmah krećemo!
Sjednite kamo želite.
Kreni, Antonio!
Nadam se da je sigurno. -Ne strahujte.
U 23 godine koliko sam kondukter nikad nije bilo nesreće osim dvaput.
A i ta dva puta su bila nesretan slučaj. -To je utješno.
Pogled je veličanstven, vjerujte mi.
Vrijedi malene katastrofe svakih 20 godina.
Da vidimo tu veličanstvenost.
Kao da putujemo u svemir. -Pouzdanim brodom Ljubav.
Čudan je taj svijet na vrhu. Ne postoji ni jučer ni sutra.
Sutra uvijek postoji. A prošlost treba zakopati što dublje.
Ostane li zakopana? -Ako joj se dovoljno smiješ.
To sam naučio od starog jogija u nekom drugom životu.
Rekao mi je da to prenesem prvoj lijepoj djevojci koju upoznam.
Ja sam prva? -Nisam puno izlazio.
Do 21. godine mislio sam da se sve cure zovu Mama.
Da sam barem poznavala tvog jogija. -Zvao se Jones.
Rekao mi je da joj nešto darujem kad je upoznam.
Prva lekcija koju me naučio je da se ne kladim na meč.
Stavi ih. Na Felipeu izgledaju smiješno.
Dužna sam mu 500 pesosa. -500?
Rekao sam ti da nisam izlazio. Oderao me za 2000.
U tom ih slučaju ne mogu zadržati. Ne po toj cijeni.
Zar jogiju želiš slomiti srce? Nosi ih bar dok se ne vratimo u Cristóbal.
U redu. I hvala ti.
Na staklenom prozoru je jako lijepa slika za lice.
Jako lijepo lice za sliku.
Presjedanje!
Pet minuta!
Cresta Hermosa, Lijepo sljeme. Kakvo ime za postaju žičare.
Gdje bismo vidjeli sve ovo po ovoj cijeni? -Drago mi je što smo došli.
Tek smo na pola puta. Što se više penjemo, to će biti ljepše.
Kako je gore? -Znaš već. Trg, crkva, pogled.
Ne, kako li je živjeti gore? Daleko od svijeta, uvijek na sigurnom.
Želiš biti na sigurnom? -Tko to ne želi?
Govorio si mi o žičarama. -Jednostavna mehanika.
Ljubav se ovdje sastaje s Časti.
Malo čavrljaju, onda Čast produži gore, a Ljubav čeka.
Znači, Čast nastavlja gdje Ljubav stane. -Da, ali ne i obrnuto.
Krećemo! -Čast je spremna.
Ima vremena.
Nemoj. -Zašto?
Ne forsiraj. Nemoj, molim te. -U redu.
(Dobra večer! Izvolite.)
(Samo trenutak.)
G. Lambert! -G. Manzi. Ovo je gđica Sinclair. -Drago mi je.
Cijelo vam je selo na raspolaganju. -O tome cura poput nje mašta.
Zasad mi je dovoljan koktel i obilazak vašega divnoga hotela.
Bit će mi čast. Izvolite.
Skrovito je ako želite krišom šaputati i nježno gugutati.
I pijuckati koktele. To će ga zavarati.
Dva specijaliteta kuće Manzi. (Dva specijaliteta!)
Fiesta upravo počinje! -Što se ovaj put slavi? -Svadba.
Prošli put su slavili rođenje. Sljedeći tjedan vjerojatno sprovod.
A, ne, senor! Ne povodom smrti.
U La Cumbri slavimo samo ono što Gospoda usrećuje, a ne žalosti.
Rođenje i vjenčanje, to zaslužuje slavlje!
Mjesna verzija karnevala u New Orleansu. -Divno je! Da vidimo!
Gospođice, pogledajte lijepu haljinu! Ili lijep šal. Krasna izrada!
Jako je lijep. -I autentičan.
Čak ni ako je autentičan? -Jamčim vam, gospodine.
Russe, dođi. Nije li sladak?
Veseljače, smijem sjesti?
I mene su stalno slali u kut. Koji si zakon prekršio?
Tuče, stalno se tuče. -Tukao si se?
Krasna šljiva! Desnicom ili ljevicom?
Kad te napadnu desnicom, korakni unatrag... -Russe.
Pamet u glavu.
Sviđa ti se? I ovaj?
Veličanstven. Autentičan? -Sto posto.
Nisi trebao. -Ogrni se. -U redu. Ispričavam se.
Ovaj pošaljite u hotel. -110 pesosa.
(Hvala, gospodine.) Imam još lijepih stvari u trgovini. Hoćete ući?
Ne, hvala. Večeras odlazimo. -Nemoguće, nema više žičare.
Mislio sam da voze do ponoći. -Ne, samo do devet.
Nije li don Pascuale rekao do ponoći? A on bi trebao znati.
Najbolje bi bilo da rezervirate smještaj u pansionu.
Odmah idem do Manzija.
Znao sam da smo trebali provjeriti kod konduktera.
(Živjela Maria! Živio Fernando! Živjeli mladenci!)
(U ime Oca i Sina i Duha Svetoga. Amen.)
Senora Vasco nema obraza.
Na sramotu je mužu i sinčiću.
Evo joj muža!
Možemo li sad otići? -Naravno.
Što je bilo prvo? Hotel ili ova atmosfera? -Prelijepo je.
Kad bih te barem duže poznavao...
Mogao bih zvučati kao lik iz romana. Dušo, sviraju našu pjesmu.
Mogli bismo plesati prislonjena obraza jer sviraju našu pjesmu.
Pogledao bih te, ti bi pogledala mene... Ovako.
I ovako.
Ali uglavnom ovako.
Ma komu treba glazba?
Daj mi ključ, Russe. -U romanima koje sam ja čitao to ne kažu.
Ne nakon naše pjesme. -Ne znamo ništa jedno o drugome.
Baš ništa. -Rođen sam u Chicagu. Najljepše dijete južnog dijela grada.
Sljedećeg travnja navršit ću 32. Volim odrezak srednje pečen.
Nemoj mi reći ništa o sebi. Saznat ću kako se budemo upoznavali.
Ne ide to tako jednostavno. Kad bih ti rekla o sebi... -Znam ponešto.
Felipe je za 2000 pesosa ispričao i tvoju životnu priču.
Ti si Clare Shepperd, cura Vica Spalata. Senat te želi ispitati.
Još nešto? -Nije li to dovoljno? -Onda nećemo više o tome.
Osim... Osim ako mu nisi i dalje cura.
Već dugo nisam i nikad više neću biti. -Onda je sve jasno.
Možemo se usredotočiti na sebe.
Vic Spalato je okaljao sve što je taknuo. A nema novog početka.
Ne možeš se osloboditi njega ni njegove mržnje i okrutnosti.
Sama odlučuješ koliko želiš biti slobodna. -Nije tako.
I ne smijem te upletati u ovo. -Brigu prepusti meni.
U Chicagu bismo takve kao Spalato zgazili kad bi odnekud ispuzali.
Zaboravi ga. Nema više prošlosti, Clare. -Nemoj, on me zove Clare.
Tako me zovu svi koje mrzim. -Kako te zovu oni drugi? -Nema drugih.
A ja? Kako da te ja zovem? -Smijao bi se. -Da čujem.
Dulci. -Ne smijem se.
Otac me tako zvao. Nitko drugi nije znao, ime je skraćeno od Dulciana.
Znaš li što je dulciana? -Ne. -Svirale orgulja. Ludo.
Tati se činilo da čuje svirale orgulja kad sam se prvi put nasmijala.
Dulci. Sviđa mi se kako zvuči. -Jako sam ga voljela, Russe.
Nitko drugi me nije tako zvao. -Nitko?
Ni s kim nisam željela podijeliti tajnu.
Dosad.
Pusti me, Russe.
Zvona, zvonari... Još ne mogu vjerovati! Ovo nije stvarno.
Mi nismo stvarni.
(Dobro jutro, damo i gospodine!)
(U ovako lijepo jutro i na ovako lijepome mjestu tek je izvrstan.)
Kako stojiš sa španjolskim? -Znam brojiti do 10. Menadžer me naučio.
Ne diži se dok ne dođe do ocho, to je osam. Dođe li do diez, gotov si.
Jedan me zveknuo tako jako da su morali brojiti do ocho.
Ali ne do diez? -Ne.
Uspio sam stati na noge i pobijediti protivno očekivanjima.
Kladim se da nisu pečena na oko. -Prihvaćam okladu. Koliko ulažete?
Osam, devet, deset... Gotov si.
Tko zna kad kreće prva žičara? -Čemu žurba?
Zadnja kreće u devet navečer. Sjećaš se? -A ti si znao. -Naravno.
Kad bismo mogli zauvijek ostati! -Meni je drago što idemo.
Dosta smo bježali. I ti i ja. -Ti?
Tako dugo bježim da sam ostao bez daha. Gotovo cijelu godinu.
Što misliš, zašto obilazim sajmove, biram drugorazredne protivnike
i zavaravam se da ću se vratiti u New York?
Kad pomislim na povratak u ring u Gardenu, noge mi se odsijeku.
Ne podcjenjuj se, Russe. Znaš da tvoje vrijeme nije prošlo.
Ne znam, ali ću doznati. Imam još jedan nastup u Arimi.
Nakon toga Charlie može dogovoriti borbu u Madison Square Gardenu.
Arima pa New York. Ti i ja, Dulci. -To je bilo jučer.
Kad se vratimo u San Cristóbal, u stvarnost, sve će početi ispočetka.
Bojat ću se, bježati... Priviđat će mi se Spalatov snagator i kad stanem.
Zašto misliš da se ne mogu obračunati s tim snagatorima?
Znaš li koliko sam se takvih bijednika nagledao u boksu?
Nisu kao Cappy Gordon. Nitko nije okrutniji i brutalniji od Cappyja.
On je profesionalac, voli ubijati. Našao me u San Cristóbalu.
Gdje je sada? -Ne znam. U San Cristóbalu, negdje čeka. Ne znam.
Kladim se da ću ga srediti lijevim krošeom. Arima pa New York.
Hoće li uspjeti? Hoće li? -Ujutro smo u Arimi.
Idem odmah rezervirati avionske karte. Ti se osvježi.
(Pogledaj kakav je to kristal!)
Dobro jutro, g. Lambert. -Dobro jutro.
Smijem li nazvati svog menadžera u San Cristóbalu? -Naravno.
Charles Malloy u hotelu Sierra.
(Slušajte. Poziv za g. Charlesa Malloya u hotelu Sierra. Hvala.)
Nazvat će za pet do deset minuta. -Hvala.
(Pablo. Pablo. -Ne, tata! Ne!)
(Zašto me se bojiš, sine? Zašto me više ne voliš?)
(Zagrli me, sine. Zagrli me.)
(Tata, tata...)
Ispričavam se zbog incidenta. -Zar su uhitili tog čovjeka?
Udavio je svoju ženu. Prava nesreća.
Vasco je oduvijek bio ponosan i čestit čovjek. Ali žena mu...
Trenutak, molim vas.
(Da?)
Za vas, g. Lambert. -Hvala. Charlie? Russ je.
Slušaj, rezerviraj tri karte za večerašnji let za Arimu. Tako je, tri.
Trenutak, Russe.
Trenutak, Russe. Trenutak.
Mladenkina oprava.
On je nikad neće vidjeti. -Nemoj, Cappy! Russ nema veze s ovim.
I ne zna za Vica i mene. Ništa ne zna.
Lažljiva svinjo! Odabrala si propalog boksača umjesto mene.
Nisi Cappyja! Nikad Cappyja!
Hajde, skoči. Neka vas oboje odnesu u mrtvačnicu.
Russ ti ništa nije skrivio. -Nije. Baš ništa.
Jutros sam bio ispod vašeg balkona i čuo vas kako se smijete.
Sinoć sam vas vidio skupa i gledao ga kako te grli.
Ništa mi nije skrivio? Katkad sam i Vica mrzio zbog tebe.
Kada bi te dotaknuo, mrzio sam ga iz dna duše! -Russ će se vratiti.
Nadam se. -Ako mu ovdje naudiš, u San Cristóbalu će te čekati policija.
Nisu ovo Sjedinjene Države, Cappy. Sad smo bogu iza leđa.
Ne soli mi pamet.
Jesi spremna, dušo?
Još nisam, Russe.
Vidimo se u baru za nekoliko minuta. -Nema žurbe.
Dobro bi bilo da ulovimo žičaru u dva. Avion polijeće oko sedam.
U redu, Russe.
Ovdje ili u baru, svejedno je. -Dogovorimo se.
Pusti ga. Vidjet ću se s njim na koju minutu, jedanput i nikad više.
A onda ću poći s tobom. Bilo kamo. Kako god odlučiš.
Samo s tobom. -Nisam ti ja Vic Spalato. Meni nećeš umaknuti.
Neću, Cappy. Bit će po tvome.
Molim te. -Neka ti bude.
Ali kad siđeš s ovog mravinjaka, budi sama. -Hoću.
Bit ću posve sama. -Čekat ću na postaji u San Cristóbalu.
Bude li s tobom... -Neće!
Bit ću sama, Cappy. Obećavam ti.
U redu.
Čekat ću te.
Hvala. -Da vas upoznam. G. Lambert, g. Walters. -Zdravo.
Jučer ste se pametno borili. -Hvala.
Da se produžilo na još koju rundu, možda bi vas oborio. -Ne znam baš.
Dečko je jak, opako udara. -Pravi dečko iz La Cumbre.
Zaludila si Malloya. Pita se zbog koga sam se odlučio vratiti u SAD.
Gđica Sinclair, g. Walters. -Drago mi je.
Što ti je, dušo? -Ništa. -Hladno ti je? -Ne. -To je od planinskog zraka.
Donesi brendi da otjeramo zimicu.
Izvolite.
Malloy će te odjaviti iz hotela. A onda pravac Arima.
G. Manzi, mogu li dobiti račun? -Već? Ovdje se može svašta vidjeti.
Imam dogovor u San Cristóbalu. Kad ide sljedeća žičara?
Točno u podne. Svakoga sata na puni sat.
Do viđenja. Možda ćemo se sresti u Cristóbalu. -Možda.
Nećeš više brendija? -Ne, hvala. -Hoćeš na terasu?
Skrovito je ako želiš krišom šaputati i nježno gugutati. -Može.
Antonio!
Krećemo!
Znaš što? Čim skupimo dovoljno novca, vratit ćemo se ovamo.
Što kažeš na to?
Dušo, što je?
Nešto te muči, zar ne? -Strašno.
Previše te volim, Russe.
Nemoguće je previše voljeti.
Ako mislimo produžiti u Arimu, moram ovdje kupiti neke stvari.
Neće mi dugo trebati, samo da nabavim čarape i slično. -U redu.
Idem s tobom. -Nemoj. Ovaj put bih radije išla sama. -Kako hoćeš.
Nađemo se ovdje na ručku. -Može.
Zdravo.
Do viđenja, g. Lambert! -Idemo žičarom u jedan. -Ugodan put.
Samo sam htjela reći... -Idemo, draga, da ne zakasnimo na žičaru.
Dulci!
Dulci?
Dulci!
Je li se gđica Sinclair već vratila? -Nije. -Hvala.
Jedan je sat. Zar nećemo krenuti? -Krećemo iz ovih stopa, senorita.
Čekamo zatvorenika. Evo ih! Antonio!
Pokreni kabinu, Antonio! Krećemo!
Tvrtka brani uskakanje u kabinu, senor! -Zašto bježiš od mene?
Da čujem odgovor, Dulci. Nećeš me otjerati šutnjom.
Ma kakav bio razlog, želim ga čuti iz tvojih usta. -Nema se što reći.
Razmislila sam i predomislila se, to je sve. -Nije to sve. Ima još nešto.
Nešto ili netko. -Naravno. Pobjeći ću s nekim drugim.
S kondukterom ili Englezom ili mehaničarom na krovu.
I prije sam se znala predomisliti. Nije Arima za mene. A ni ti.
Nisi bogzna kakva lažljivica, Dulci.
Tko te prestrašio? Tko ti je rekao da pobjegneš?
Ako želiš nahraniti taštinu, zaključi što god želiš.
Reci menadžeru da te opet oborio jak udarac u mjestu La Cumbre.
Samo oborio? Nokautirao me.
Kada dođemo do postaje na pola puta,
jedno od nas dvoje trebalo bi izaći i pričekati sljedeću vožnju.
Presjedanje!
Obećala si da ćeš doći sama, Clare.
Sasvim sama.
Rekla si da ćeš doći sasvim sama.
Zavrtjelo joj se. Uhvatio sam je u zadnji čas. -Hvala, prepustite mi je.
U kabini imam pribor za prvu pomoć. Propustite ga, molim vas!
Imate li mirisne soli? -Sve za prvu pomoć, ništa ne fali.
Prava sreća za nju što ste se tu našli, g. Walters.
Sve je tu! -Da krenemo u San Cristóbal? Možda treba liječnika.
Smjesta! (Sjednite!)
Antonio! Smjesta krećemo! -Spustite joj glavu i čvrsto držite.
Moja je supruga bila pomoćna sestra za bombardiranja Londona.
Vrlo sposobna žena.
Polako. Dobro je.
Lijepo si se oporavila. -Tako je, dušo. Samo se opustite.
Hvala.
Russe! -Što je, dušo? -Ono je Vicov plaćenik. Na platformi.
Misliš na Waltersa. -To je Cappy Gordon.
Jutros mi je ušao u sobu i rekao da će te ubiti
ako se u San Cristóbal ne vratim sama. -Znači, zato si mi zbrisala.
Dulci, nastavljamo po planu. -Ne! Ostani tu. Naoružan je.
To ne znači da ga udarac ljevicom neće oboriti.
Imam poruku za Spalata.
Gospodo! Ne može to tako!
Ne smijete ljuljati kabinu! To se protivi pravilima! Hernándeze!
Prosvjedujem protiv tučnjave. -Ovaj muškarac ima pištolj.
Gospođa se zabunila. -Dopuštate da vas pretražim? -Naravno.
Onda ga je bacio preko ruba. -Gospođo, zabunili ste se.
Ispričavam se. Želite li uložiti pritužbu protiv ovoga gospodina?
Ma ne, održao mi je prijateljsku lekciju iz boksa.
Ja ću mu se odužiti kad stignemo u San Cristóbal. -Svi uđite, molim.
Ova je strana preteška.
Nabavit će drugi pištolj. -A kako će po pištolj u kolicima?
Nemoj, Russe, zaglibit ćeš. Uhitit će te. -Neće mi biti žao.
Ne! Kada dođemo u San Cristóbal, otići ću na policiju.
Predstavit ću se i reći da se želim vratiti i svjedočiti.
Uredit će sve preko Američkog veleposlanstva. -Idemo skupa. -Ne.
Meč u Arimi nije toliko važan. A ni taj nitkov.
Važni smo samo mi. Jedno drugom.
(Što se događa, tata? -Ništa, nije ništa.)
Sam! Sam! Što se događa?
Ne mičite se. Ni makac.
Kako da to popravimo?
Nikako. Ovo je katastrofa.
Takva se katastrofa dogodila tek dva puta
i kabina se oba puta srušila.
Koliko se razumijem u strojarstvo i torziju, kondukter ima pravo.
Treba nam čudo.
Smiri se. Sve je u redu.
Puknuti kabel prekinuo je dovod struje. U San Cristóbalu će to znati.
Možda nam pomogne električar. -Ima li električara u San Cristóbalu?
Manuel Rodriguez, Juan Rodriguez, Carlos Figueroa... -Kad mogu stići?
(Tko zna.) Za dan-dva. -Kabel neće izdržati duže od sat-dva.
Pod dvostrukim je opterećenjem.
Smirite se, draga. -Kojih 12 do 15 m ispod nas nalazi se greben.
Evo užeta za hitne slučajeve. -Prekratko je.
Ali ako se jako zaljuljam, moguće je.
Onda se popnem na Crestu Hermosu i dovezem teretna kola.
Teretna kola! Postoje još jedna, ali nikad nisu u dobrom stanju.
Recite mi kojim putem da krenem, naći ću ih. -Russe! -Nemojte, senor.
Ja bih trebao poći, molim vas. Mene čeka samo zatvor.
Moga sina i sve vas čeka dug život, sloboda.
Neću pobjeći. Sina ću ostaviti s vama. -To je doista mimo propisa.
Ali budući da smo u opasnosti... -Ovuda. Prebacite težinu!
(Maleni čovječe, sine... Budi primjer svima.)
Tati se ništa neće dogoditi.
Ja ću pripaziti na njega.
Prava koža. -Morate uhvatiti dobar zalet.
Recite mu da se pusti tek kad prođe gotovo cijelu stijenu. -Razumijem.
Daleko se zaljuljam, veliki zalet, četiri-pet puta, a onda se pustim.
Sina predajte mojoj sestri.
Idite s Bogom.
(Tata! Tata!) -Odvedite ga unutra.
(Tata...)
Imate li još rukavica ili kakvih krpa? -Odmah ću vam donijeti.
Da biste došli do Creste Hermose, penjite se ulijevo, prema Suncu.
Bravo, Lamberte! -Neka vam sunce udara u oči. -Idite s Bogom, senor!
Nema ga 1 h i 36 min. -Zavežite! -Ispričavam se.
Kabel bi bio pod manjim opterećenjem kad biste sjeli.
Nevoljko ovo spominjem, ali valja pogledati istini u oči.
Ako se Lambert vrati, teretna kola mogu prevesti samo šest osoba.
Ali dvoja su kola. -Kondukter kaže da se ova druga mjesecima ne rabe
i da ih valjda nikad nisu popravili. -Ostali mogu u sljedećoj vožnji.
Kola se do nas mogu spustiti ručno,
a do San Cristóbala će ih povući gravitacija.
Ali za vožnju uzbrdo treba struja, a nje nema. Neće je uvesti dan-dva.
Možemo računati na samo jednu vožnju nizbrdo.
Samo šestero se može ukrcati? -Šestero i dječak. Malen je.
Zašto ste tako sigurni da znate sve odgovore? -Ne znam, g. Walters.
Konačan odgovor je u rukama Svevišnjega.
(Tata, tata...) -Začepite malom gubicu!
Nemoj, Pablo. Otac se silno ponosio tobom. Rekao mi je
da je, kad ste išli loviti u planine, Pablo bio najhrabriji i najbolji lovac.
Možda je rasprava bespredmetna... -Previše govoriš!
A vi prečesto prekidate! -Sjedni, junačino! -Zahtijevam pristojnost.
Svi sjednite. Pazite nam ravnotežu, molim vas!
Nastavite, g. Woburn. -Hvala.
Kad kola stignu, neće biti vremena za raspravu.
Ima mjesta za dječaka i tri dame.
Mislim da se svi slažemo da, ako uspije, Lambert zaslužuje mjesto.
Preostaju još dva mjesta. -Kako da odlučimo?
Vezat ćemo dječaku oči. Neka odabere trojicu dodirom ruke.
Božja ruka će odlučiti tko će preživjeti, a tko umrijeti.
Dječak će odabrati trojicu koja će ostati. Slažemo li se svi?
G. Walters? -Meni odgovara.
Neka dame budu s ove strane ljestava.
Shvaćaš što trebaš učiniti, sinko? Čim odabereš trojicu, igri je kraj.
Zamijenite mjesta.
Kreni.
Jednoga si već odabrao.
(Nemoj, prijatelju.) -Molim te, Hernándeze, mjesto mi je u kabini.
(Hvala, Pablo.) Svi se vratite na svoja mjesta.
Smijem li pregledati kabel? -Ne, gospodine. Ja ću.
Takva su pravila.
I? Koliko je loše? -Polovica se istrošila.
Nemojte im to prenijeti. -Neću. Reći ću da je sve kako treba.
(Dolazi! Evo ga!)
Stiže! -Evo ga. -Uspio je.
Samo su jedna kola. Ne idem bez tebe. -Eno ga, Pablo. Vidiš?
Jao, težina... Rasporedite težinu.
Privežite ih blizu!
A druga kola? -Ne znam. Tomás daje sve od sebe. Na posao!
Tomás će ubrzo stići. -Blagoslovljeni bili, g. Lambert!
Dosta igrica!
Sljedeći će završiti u tvom trbuhu.
A sad se odmaknite. Svi se odmaknite.
Molim vas, senor! Pazite na težinu. Nema ravnoteže.
Clare, idemo. -Ne, Cappy! -Dogovorili smo se, sjećaš se?
Samo ti, Cappy. Bilo kamo. Kako god hoćeš.
Rekao sam ti da meni nikad nećeš umaknuti. -Poći će s tobom. -Neću.
Ne budi naivna. Ima li išta važnije od toga da preživiš? Poslušaj ga!
Idemo, Clare.
Popni se.
Popni se!
Pogledajte, Lamberte! Druga kola!
Ukrcajmo ljude u prva kola. -Ja ću na vrh. -Ne, senor! Postoje pravila.
Prvo Pablo. Hajde, popni se.
Gđo Woburn. -A ti, dragi? -Bit ću dobro.
Maria! Hajde, povedi ga sa sobom.
Sad ti, Dulci. -Ne, g. Hernández je na redu. -Dame imaju prednost.
Gospodin koji me doveo mora me i dovesti kući.
Druga kola samo što nisu stigla. -Ima još jedno mjesto. -Za vas.
Russe...
Pričekat ću Tomása. -Meni pripada čast da ostanem zadnji, senor.
Ovo je moja kabina.
Ne, senor, ja ću ući posljednji. -Kako želite.
Kakva prekrasna katastrofa!